EN LANG FORLOVELSE
Lørdag den 6. januar 1917 -
- blev fem dødsdømte soldater ført til byen Bouchavesnes -
- ved fronten ved Somme.
Den første, der engang var en lystig fyr -
- bar om halsen nr. 2124 fra et sessionskontor i Seine-området.
Støvlerne havde han taget fra en tysker.
I det civile hed han Bastoche og var lun på en rødhåret pige -
- der hed Véronique Passavant.
Han var snedker i Paris.
Når han holdt pause fra kommoderne, plejede de at drikke en øl -
- i lille Louis' beværtning i rue de la Main d'Or.
Støvlerne havde han taget fra en død tysker -
- i stedet for sine egne papirsforede, udtrådte støvler.
Han blev stillet for krigsretten for selvforvoldte skader.
Der var krudtslam på hans kvæstede hånd -
- så han blev dømt til døden.
Soldat nr. to havde nr. 4077 fra et andet kontor i Seine-området.
Han var svejser ved Statsbanerne i Bagneux.
Han hed Francis Gaignard. De andre kaldte ham Six Sous.
Han vidste, at de fattige laver kanoner, så de kan blive dræbt -
- men at det er de rige, der sælger dem.
Det ville han forklare de andre, men han var ikke så god til det.
Og den dårlige vin sløvede soldaternes blik -
- så han slet ikke kunne nå dem.
Der er ingen problemer. Jeg ville slet ikke skyde.
Nr. 1818 var den modigste og barskeste af de fem.
Engang havde han skudt en af officererne i kompagniet.
En officer, der sparkede til de døde.
Rejs dig!
Angrib!
Fremad med dig!
Ingen havde opdaget det.
Benoit Notre-Dame var en bonde fra Dordogne.
En augustmorgen blev han hentet på sin gård -
- og sat på et tog.
Telefonen er den eneste forbindelse til de levendes verden.
Kun via den kan de blive benådet af præsident Poincaré -
- selv om kun ham her tror på det. Nr. 7328 -
- der var rekrutteret på Korsika. Ange Bassignano.
Hans fornavn betyder engel. Det var aldeles misvisende.
Han var en løgner, svindler, spradebasse og ballademager.
Han havde været alfons for Tina Lombardi.
For hende havde han siddet inde i fem år. Pga. kærlighed eller ære?
Det afhang af, om han talte med en kvinde eller en mand.
I virkeligheden var det et opgør mellem to landsbyalfonser.
I sommeren 1916 løslod man kriminelle -
- for at erstatte alle dem, der var faldet ved Verdun.
Han havde fået et valg.
Sikke en granatregn.
- Nej, her er ret roligt lige nu. - Hvem er de så til?
I skal jo angribe i morgen...
Det er det, vi tager højde for.
Den femte var en "kornblomst". Det kaldte man årgang 1917.
Han var knap 20 år.
Lige nu var han bange for alt.
Det franske artilleri, der skød for kort, sennepsgasserne -
- og henrettelserne, der skulle statuere et eksempel.
Sådan havde han ikke været før. Tværtimod.
Han trodsede elementerne for at redde personalet i fyrtårne.
Så kom der én granat for meget.
Nu får du din kæreste at se igen.
- Han bliver stillet for en krigsret. - Sergent, luk nu øjnene.
- Han har lidt nok. - Han risikerer at blive henrettet.
- Vær nu lidt menneskelig. - Hold så kæft!
Da Mathilde og Manech elskede første gang -
- faldt han i søvn med hånden på hendes bryst.
For Manech er sårets dunken som at mærke Mathildes hjerte slå.
Hvert slag bringer hende nærmere.
Hvis Manech var død, ville Mathilde vide det.
Efter meddelelsen om hans død klynger hun sig til sin intuition.
Hun nægter at miste modet.
Desuden har Mathilde et lyst sind.
Hvis ikke ledningen skaffer kontakt til hendes kæreste, så skidt.
Så kan hun hænge sig i den.
I juni 1920 fik Mathilde et brev fra en nonne.
En mandlig patient på hospitalet i Rennes vil tale med hende.
Han havde truffet Manech i 1917 på fronten ved Somme.
August 1912. Var jeg ikke nydelig?
Det er en De Dion med direkte transmission.
Hvad skete der med Manech?
I januar 1917 -
- skulle jeg eskortere fem dødsdømte ved fronten.
- Var han en af dem? - Ja.
De skulle hen i en skyttegrav i første linje.
Gendarmerne stod og ventede med fangerne ved en lille kirkegård.
Hvad laver du i tyske støvler?
- Jeg venter. - På hvad?
Hvis det er Poincarés benådning, så opgiv det.
Han skal nok skrive under. Jeg burde slet ikke være dømt.
Jeg er korsikaner. Ikke franskmand.
Lad ham være. Han fatter intet. Men det er bedst for ham.
Er De færdig, hr. løjtnant?
Kulden har reddet ham. Med den koldbrand om sommeren var han død.
Hvad med Manech?
Led han meget?
Han fik sat to fingre af, men det gjorde ikke ondt mere.
De skulle hen i en skyttegrav, der hed Bingo Crépuscule.
Satans også? Kunne De ikke have ladet dem stikke af -
- eller givet dem et los i røven?
- Min ordre er at aflevere dem her. - Så hør her, dit grødhoved.
Min ordre er at tvinge dem ud i terrænet og lade dem krepere dér -
- mellem vores og tyskernes linjer. Det er min lorteordre, sergent!
Mellem os og tyskerne er der en slags status quo lige nu.
Er I blevet sløve? Lad os få lidt fut i fejemøget!
Her er suppe. Den er stadig lunken.
Rødbeder og fennikel.
Er der noget, du kunne tænke dig?
En kop chokolade og et honningbrød.
Om jeg skal slå mine forældre ihjel, så får du det.
Tillader De, hr. løjtnant?
Han er forældreløs. Men han skal nok skaffe det. Célestin Poux -
- feltkøkkenernes skræk og madrøveren over alle.
Et kvarter senere havde han fået fat i det hele.
Saltet smør fra Guérande og lavendelhonning.
Og kakao fra Nigeria.
- Det er flot. - Sig mig engang, Kornblomst...
Skal du ikke skrive til nogen? Har du ikke en forlovet?
Mathilde. Hans forlovede hedder Mathilde.
Mathilde. Jeg kan høre hendes hjerte slå som morsealfabetet.
Vi skal giftes.
Nu behøver vi ikke vente, til krigen er slut.
Jeg kan komme hjem, så snart jeg er henrettet.
Skal jeg skåne Dem for resten?
Jeg halter, men jeg er ikke idiot.
Fortæl, hvad der så skete.
Vi åbnede et hul i pigtråden -
- og prøvede at beskytte de fem mod kulden.
Célestin Poux gav Deres forlovede en rød uldvante til hånden.
- Er de langt væk? - Små hundrede meter.
For langt væk til håndgranater og for tæt på til kanonild.
- De bliver ikke gasset. - Tror De, at de klarer den?
Hvis ikke de bliver skudt, dør de af sult og kulde.
Det vil under alle omstændigheder more tyskerne.
Bastoche blev omfavnet af en korporal. Korporal Gordes.
De kendte hinanden fra før krigen.
Derefter blev de tvunget op af skyttegraven.
- For satan da. - Hold så kæft.
- For satan da. - Hold så kæft!
September 1914. Jeg løftede let 75 kilo -
- selv om jeg ikke var i topform.
Men den morgen i 1917... Var Manech stadig i live?
Ved daggry kaldte Favart på dem.
Bortset fra bonden fra Dordogne svarede alle.
- Bassignano? - Her!
- Bouquet? - Hvad er der nu?
- Langonnet? - Jeg er her.
Kornblomst, gem dig lidt bedre.
Notre-Dame!
Notre-Dame?
Mere ved jeg ikke.
Jeg skrev min rapport med tungt hjerte, frøken.
Det var på tide. Englænderne skal erstatte os, så vi flytter.
Hvad skete der ved Bingo? Hvad er det dér?
Listen over de dømte, underskrevet af kaptajn Favourier.
Giv mig den.
Kom i gang. Vi er ikke i Pompeji.
Du er udnævnt til oversergent. I morgen skal du til Vogeserne.
Ikke desto mindre har jeg det dårligt med den opgave.
Så er det heldigt, at der ud over gas også er slik i Vogeserne.
De berømte vogeser-bolsjer. Træd af.
Nogle måneder senere blev jeg såret ved Somme.
Jeg blev kørt væk i den samme ambulance som Chardolot -
- en af korporalerne fra Bingo Crépuscule.
Han døde nogle dage efter.
Hallo!
Det er Esperanza. Kan du huske Bingo Crépuscule?
Undskyld, jeg ikke genkendte dig.
De fem fyre i ingenmandsland... Hvordan gik det med dem?
- Hvordan tror du? - Ingen af dem overlevede?
Hvorfor spørger du? Har du dårlig samvittighed?
Du skulle være blevet hos os.
Så havde du set store M'er -
- stænger med hvide underbukser og en stor albatros.
Du taler i vildelse.
Vi tvang fem mand derud, og vi fandt fem lig.
Så...
Selv om jeg ikke kan se dig, gør dit ansigtsudtryk mig glad.
- Nævnte han et M og en albatros? - Ja.
Og underbukser.
Værsgo.
Her er de ting, de dømte bad mig sende hjem til deres familier.
Det tillod mit helbred mig ikke.
Det er en kopi af brevet fra bonden i Dordogne til konen.
Jeg har sendt originalen til hende.
- Ligger De her på grund af gassen? - Nej, det er den spanske syge.
Døden kommer i alle tilskikkelser.
Mathilde.
Hvis ikke du kan græde, så sig noget.
Hvis ikke du kan det, så ti stille.
Men når man taler, sker det tit, man begynder at græde -
- og så udtrykker man det, man ikke kan sige. Er du med?
Du kan også bare surmule.
Fortæl Véro, jeg tænker på hende. Hvorfor vil hun ikke tale med mig?
Jeg har talt med Biscotte, og vi er gode venner igen.
Farvel, min ven. Bastoche.
Benoit Notre-Dame, nr. 1818. Der går længe, før jeg skriver igen.
Sig til Bernay, at vi afregner i marts.
Hans gødning er for dyr. Han er ikke til at stole på.
Hils Célestin og sig, at alt nok skal gå, hvis han lystrer sin mor.
Hun er verdens bedste menneske. Kærlig hilsen, Benoit.
"Til Tina Lombardi fra Ange Bassignano."
Hvis Kikært kommer ind, inden vi skal spise, er Manech i live.
Jeg er ikke sulten.
Nu skal vi spise. Nu skal vi spise.
- Mathilde, nu skal vi spise. - Jeg kommer nu.
Mathilde er født 1. januar 1900. Det er let at huske hendes alder.
I 1903 omkommer hendes forældre i en ulykke med bus nr. 44.
Siden har Mathilde altid sagt:
Mine afdøde forældre, mine afdøde forældre, mine afdøde forældre...
Hendes onkel og tante, Sylvain og Bénédicte, tager sig af hende.
Forældrenes livsforsikring er investeret af deres advokat -
- Pierre-Marie Rouviéres.
Som femårig får Mathilde børnelammelse.
Hun ligger i sengen i månedsvis på trods af sennepsplastre -
- penduleringer og firkløverdrikke.
I dag er Mathilde 20 år. Hun spiller på tuba -
- fordi kun det instrument lyder som et skib i havsnød.
Kikært, hunden, fiser i søvne.
Når Bénédicte hører det, siger hun altid:
Hundefis er Herrens pris.
Mathilde skal behandles hver dag.
Efter våbenhvilen får hun massage af mestersvømmeren George Cornu.
Først var hun lidt forlegen, men nu har hun vænnet sig til det.
Sommetider tror hun, han beundrer hendes former og begærer hende.
I øvrigt sagde han en dag:
De er yderst velskabt, frøken -
- og jeg har masseret mange piger.
Derefter var Mathilde i tvivl, om hun skulle sige:
Kære George...
Kære, kære George...
Jojo...
Inden hun sover, ser hun nu og da sig selv i vovede situationer.
Mathilde behøver ikke fantasere ret længe -
- før hun får tilfredsstillelse.
Men efter at hendes kæreste er væk -
- vil hun ikke tænke på ham, når hun gør det. Sådan er det bare.
I dit sted ville jeg glemme alt.
- Det nytter ikke at jage vinden. - Hvorfor hører du ikke fra ham?
Fordi han blev taget til fange.
Nu bor han sammen med en tysk pige med fletninger og store bryster.
Skulle en fyr fra Bretagne spise sauerkraut hver dag?
Umuligt.
- Skal jeg ikke hjælpe dig? - Bare du bevarer jordforbindelsen.
- Jeg har fødderne på jorden. - Jeg hørte godt, hvad du sagde.
Du er fortabt i en drøm.
Manech blev ikke taget til fange. Vi indtog skyttegraven overfor.
Det er normalt sejrherrerne, der tager fanger.
Måske har han mistet forstanden. Eller gemmer sig for at undgå straf.
Det er ønsketænkning, Mathilde. Tag dig nu sammen.
Du er ung og smuk. Du skal nok finde dig en mand, selv om...
Der er noget forkert ved den historie.
Jeg må have fat i feltkøkkenernes skræk, Célestin Poux.
Hvad vil du have?
Eller luderen fra Korsika. Hun ved måske mere end mig.
- I morgen rejser jeg til Paris. - Hvorfor?
For at finde en overlevende fra Bingo Crépuscule.
GERMAIN PIRE PRIVATDETEKTIV Parat til at prøve alt
Jeg er vant til brandvarme sager. Skabet her er fuldt af dem.
Mange skandaler ville være gået i glemmebogen -
- hvis ikke Germain Pire havde været der.
Der var en stor sag. Den var meget delikat.
I 1917 afspores et tog. 425 soldater på orlov omkommer.
Det viser sig, at en officer lod toget køre -
- selv om bremserne var i stykker.
Poincarés regering skjulte alt.
Ofrenes familier havde kun én mulighed for at finde officeren:
Germain Pire.
- "Parat til at prøve alt." - Også i den grad, frøken.
Og jeg fandt officeren til militærets store ærgrelse.
Han var ganske vist død og begravet.
Jeg skal hurtigt finde Célestin Poux og hans korsikanske kæreste.
Hvad er Deres honorar?
Frøken, jeg flår kun dem, der fortjener det.
For Dem er min pris...
20 francs om dagen. Plus selvfølgelig udgifter.
Hvorfor får jeg særbehandling?
Héléne, kom og sig goddag.
Udgifterne er ikke store. Germain Pire spiser kun lidt -
- drikker ikke og sparer på drikkepengene.
Goddag.
- Notre-Dame i Paris? - Nej, ikke Notre-Dame i Paris.
Jeg ringer fra Paris vedrørende Benoit Notre-Dame.
Nå, Benoit Notre-Dame? En flink og pålidelig bonde.
Han døde for fædrelandet.
Det har mange af mine sognebørn gjort.
- Er konen og sønnen der stadig? - Frk. Minet, jeg kan intet høre!
Hun forsvandt pludselig uden at efterlade nogen adresse.
- Er det korsang, jeg kan høre? - Selvfølgelig er det det.
Vi er i en kirke. Til gengæld er der ikke kirkesang, hvor De står.
Tak, hr. pastor. Farvel.
Bingo Crépuscule. Det giver ingen mening. Det er grotesk.
Påtager De Dem ikke håbløse sager?
- Deres frækhed er utålelig. - Så prøv at tage mig alvorligt.
Du øder din arv bort på et absurd korstog.
Bingo Crépuscule... Hvorfor ikke Ju-hu tralala?
Jeg vil have adgang til hærens arkiver.
Mathilde, hvis en af de fem dømte stadig er i live -
- risikerer han at ryge i fængsel, og det ved du godt.
Din eftersøgning bringer ham i fare.
Vær fornuftig. Da jeg blev udpeget som værge af dine forældre...
Afdøde forældre. Ja, netop.
De ønskede, jeg skulle være lykkelig.
Farvel.
Og tak, Pierre-Marie.
Sådan må du ikke tage det, lille Mathilde.
Jeg tænker på din fremtid -
- og det gør mig ondt, du har fået det værre trods massagen.
Men jeg skal se, hvad jeg kan gøre for dig.
Det er ikke kun i Lourdes, det sker.
Goddag, jeg skal have fat i Tina Lombardi.
Jeg er Tina Lombardis onkel, og jeg vil gerne...
Undskyld.
Jeg tager mig af familien Lombardis interesser og skal have fat i Tina.
Det drejer sig om en mindre arv.
- Leder De efter Tina Lombardi? - Sådan da.
Kender De Korsika?
Her er kønt. Meget malerisk.
Tina Lombardi dyrker sit erhverv et andet sted nu.
Heldigvis har en højt placeret person inden for politiet -
- sporet hende til Bar-le-Duc.
Valentina Emilia Lombardi, også kendt som Tina -
- blev registreret i 1916 -
- i nærheden af 23. regiments kaserne i Marseille.
Men efter våbenhvilen var glædespigen pist væk.
Jeg mistede sporet af hende i Lyon.
Ingen har set eller hørt noget til hende.
- Har De opgivet? - Slet ikke.
Pire opgiver aldrig. Han er stædig. Pire er parat til hvad som helst.
Glimrende. Tak.
Bare en lille smule.
Ikke øjnene!
Pas på med den.
Hvad skulle det være?
Ham dér er min forlovede.
Det dér er snedkeren. Jeg tror, De kender ham.
Jeg er pludselig tørstig.
- Et godt glas vin... - Så sparer man lægen sin.
Det sagde min tante. Hun døde i Besancon i 1911 som 99-årig.
Hun var ikke syg en dag i sit liv.
- Held og lykke. - 7-9-13.
En krigsskade?
Nej, en hyæne i botanisk have.
Jeg ville klappe den.
- Bastoche og Biscotte har lavet den. - Biscotte?
Hans bedste ven.
De mødtes under oversvømmelsen i 1910, da de reddede en dame.
Bastoche var dygtig, men Biscotte var et geni.
En virtuos med et stemmejern.
Han har sat alle delene sammen.
Det er til Dem.
"Sig til Véro, jeg tænker på hende. Hvorfor vil hun ikke tale med mig?"
"Jeg og Biscotte er gode venner igen. Farvel, min ven. Bastoche."
Så må de have været uvenner. Ved De hvorfor?
Aner det ikke.
De havde prøvet det hele. Marne, Woevre, Somme...
Men pludselig kunne de ikke døje hinanden.
Biscotte kom over i et andet kompagni.
Han døde, da det hospital, han var indlagt på, blev bombet.
Det var godt, de nåede at blive gode venner igen.
Der bliver ingen kø ved døren i dag.
- Stik mig en lille en. - Damen er tørstig.
Hånden er af træ, men hjertet er af guld.
Skål for den sande kærlighed.
Hvem var Véro?
Véronique Passavant. Hans flamme. Hans kæreste.
- De kom tit her sammen. - Hvorfor mon de blev uvenner?
Måske foretog han et sidespring, hun ikke kunne tilgive.
Året 1917 står herhenne.
- Hvad er der i de røde bind? - De er hemmeligstemplede.
- De kræver tilladelse. - Selvfølgelig står de ovenpå.
- Hjælp ham. - Ja.
Lad os sige, De er på højt niveau.
Kan Rouviéres og jeg så ikke få lov at kigge i dem?
Så ville jeg ikke være officer.
Du skal være glad for, du overhovedet har fået adgang.
Det tager normalt flere måneder.
Det ser pænt og nydeligt ud, men det er et rod.
- Departementet Somme... - Bouchavesnes, skyttegrav 108.
Det ser frygteligt ud. Det er noget værre rod.
- Tak for Deres svar til generalen. - Han er en af mine gode venner.
Jeg kender udmærket Bouchavesnes, fordi to af mine venner faldt dér.
- Det var ét stort blodbad. - Det var ikke meget bedre i Paris.
Når man skulle hjem fra operaen, var det umuligt at få fat i en taxa.
Vi vil godt vide, hvad der skete i skyttegrav nr. 108.
Her står nr. 104, nr. 105, nr. 107... Hvor er nr. 106?
Her har vi nr. 108.
Hvor besværligt. Der er skrevet på begge sider... Altså nr. 108.
"Anlagt af tyskerne, erobret af os i oktober 1916 og omdøbt til -
- Bingo Crépuscule. Hvorfor ikke Ju-hu tralala?
6. januar intet. 7. januar: "Voldsomme kampe med store tab."
"Døde: Kaptajn Etienne Favourier, løjtnant Benoit Estrangin" -
- "og korporal..."
Det var sært. Nogle af tabene er hemmeligstemplede.
- Vil det sige, at...? - Beklager.
- Kan vi ikke...? - Nej, der er intet at gøre.
Selv generalen kan intet gøre. Jeg beklager.
- Tak for Deres ulejlighed. - Det er så lidt.
Her er intet af interesse for Dem. Indkaldelsessedler, regninger etc.
- Det regnede jeg også med. - Løbet var kørt på forhånd.
Nu går du for vidt, Mathilde.
Jeg håber ikke, det papir var hemmeligstemplet.
- Fortæl mig, om det er vigtigt. - Det er ikke noget.
- Det er en orlovstilladelse. - Fra præsidenten?
Ja. Poincaré gav sommetider orlov til fortjenstfulde soldater.
- Punktum, slut! - Nu skal jeg følge Dem ud.
Korporal Bouquet, Kléber. Korporal Gaignard, Francis.
Menig Notre-Dame, Benoit. Menig Bassignano, Ange.
Menig Langonnet, Manech.
For selvpåførte kvæstelser dømmes i til døden.
Når jeg at tælle til syv, inden toget kører ind i en tunnel -
- eller hvis konduktøren ikke er kommet, er Manech død.
En, to, tre -
- fire, fem, seks...
Må jeg se billetten? ...Aprilsnar!
Så snart avisstrejken er slut, sætter vi din annonce i.
"Dusør for alle oplysninger om Bingo Crépuscule."
Stands hendes fantasier, ellers får hun ikke sin appetit igen.
- Tag til markedet i Quimper. - Hvad skulle det gøre godt for?
Så kan du tænke på noget andet.
- Måske møder du en ung mand. - Hvad skulle det gøre godt for?
Så kan du blive gift og få børn. Sig dog noget til hende.
- Må jeg også få noget? - Drikker du nu også vin?
"Et godt glas vin, så sparer man lægen sin."
- Hvem har sagt det? - En caféejer med en træhånd.
Det sagde hans gamle tante. Hun døde som 99-årig.
Gider du gentage det?
I Besancon var der i 1911 en gammel dame på 99 år -
- som efterlod sig en nevø med træhånd. Han er nu ejer af en café.
Hun sagde tit til ham, at Sylvain ville vide, hvor det kom fra.
Hun er allerede fuld.
Se.
Albatrosser er stædige.
Den ved, at vinden bliver træt før den selv.
Pas på mit grus! Mit grus!
Véronique Passavant, 17. juli 1920.
Jeg skriver fra lille Louis' café. Han har fortalt mig om Dem.
Jeg må fortælle Dem om et møde, der gjorde mig ganske konfus.
Jeg var på vej hen til Bastoches værksted, ganske nedtrykt.
- Jeg vil godt tale med Bastoche. - Bastoche?
Han faldt ved Somme.
- Vidste De ikke det? - Jeg ved noget andet.
Hvad?
På hospitalet, hvor jeg arbejder, er der dødssyge syfilispatienter.
Det er til Dem fra en af dem.
Hvis ikke du vil dø en smertefuld død om kort tid, så svar mig.
Den kammerat, der gemmer sig sammen med din Bastoche...
Sig, at han er korsikaner.
Jeg blev også pint og plaget af nonnerne som dreng.
Tina Lombardi ved noget, vi ikke ved.
- Hvad siger du? - Tina Lombardi...
Hun ved noget, vi ikke ved.
Noget, der viser, at Bastoche slap væk i live?
Sammen med en af de andre.
Soen tror selvfølgelig, det er Ange.
Hvis Bastoche slap væk, tog han Manech med.
Hvis han slap væk.
- Hvis og hvis... Det kan alle sige. - Måske.
Men ellers er der kun tilbage at hænge sig.
Jeg gider ikke samle grus op på plænen efter dig!
Jeg ynder at ankomme standsmæssigt. Dette er til den unge frøken.
Leprince isenkram, Paris, 25. juli 1920.
Jeg skriver vedr. Deres annonce -
- om Célestin Poux og andre overlevende fra Bingo Crépuscule.
Jeg kendte fyren. Jeg har aldrig truffet en større svindler.
Takket være ham sultede jeg aldrig.
Olivier Nergeton, legetøjsfabrikant.
Célestin Poux blev vores frelser. Han hed "Feltkøkkenernes skræk".
Han opgav falske tabstal, så gutterne fik dobbelt ration.
Hvis De en dag møder han, så sig, at vi aldrig vil glemme ham.
Etienne Morillon, lærer. 3. august 1920.
Han var fuld af spøg og skæmt.
Han havde sågar dresseret kompagniets maskot.
Goddag. Sikke et vejr. Germain Pire, privatdetektiv.
Mathilde har nævnt Dem.
Sylvain!
Bed Mathilde komme ned. En mesterdetektiv vil tale med hende.
Poux har fartet omkring siden våbenhvilen.
To dage i Dreux, tre i Troyes, fire i Castre og hele fem i Séte.
Der skal held og tålmodighed til for at få fat i ham.
Hvor ærgerligt.
Her er nogle saltkiks.
Smag dem og sig, hvad du synes.
- Skal vi ikke sætte os i køkkenet? - Tak, Bénédicte.
Godt, så går jeg.
Poux farer omkring. Det gør Tina Lombardi ikke.
- Hun sletter alle spor efter sig. - Ja, og så skifter hun forklædning.
Er der noget nyt om Biscotte?
Det er Benjamin Gordes, den dag han vandt førstepræmien -
- for snedkere i Paris for sjette år i træk.
- Men... - De har ret, frøken.
Biscotte, Bastoches bedste ven, er faktisk Benjamin Gordes.
En soldat fra kompagniet fortalte -
- at de var uadskillelige, indtil det gik galt.
- Fortæl mig det! - Hold nu op.
- Sig det så. - Jeg gider ikke slås. Stands så.
Hvorfor siger du ikke noget?
Hvis idé var det?
Min? Nej, det var din.
Dumme svin!
Det var hans idé.
Det var noget med en pige.
Véronique Passavant slog op med Bastoche i juni 1916.
Kort efter slås han som en gal med Benjamin Gordes.
Man behøver ikke være Pythagoras for at regne den ud.
Mødtes de først igen i Bingo Crépuscule?
- Ja, hvor det hele sluttede. - Nej, hvor det hele startede.
Dér startede det.
Tina Lombardi virker sikker på, at Bastoche er i live.
Hvordan var Bastoche anderledes den aften i Bingo Crépuscule?
Han var den eneste snedker, ikke?
Det, der adskilte Bastoche fra de fire andre, var de tyske støvler.
- Kun han gik i tyske støvler. - Du har ret.
Tina Lombardi ved, at en med tyske støvler slap væk i live.
Jeg vil vædde på, han var sammen med en kammerat.
Jeg så to soldater, der lignede vagabonder.
Den ene havde tyske støvler på. Han støttede en anden, der haltede.
Ud over det med de tyske støvler -
- ved vi også, at Bastoche havde forliget sig med sin bedste ven.
Netop. Måske ændrede det forløbet den nat.
Hvis jeg laver én hel skræl -
- lykkedes det Gordes at redde både Bastoche og Manech.
Jeg får aldrig sat den tærte i ovnen.
- Jeg må tilbage til Paris. - Hvad?
- Jeg må tilbage til Paris. - Igen?
- Dine forældres arv går op i røg. - Mine afdøde forældres.
Lodsfisk!
- Hvor er Elodie Gordes? - Hun sælger gulerødder.
Tak.
- Elodie Gordes? - Ja?
- Her. - Ham kender jeg ikke.
Hvem er det, De ikke kender? Det skulle vel ikke være ham her?
Hvorfor blev Bastoche og Biscotte uvenner?
- Gå. Jeg har intet at sige. - Jeg vil bare vide det.
De mødtes en sidste gang i Bingo Crépuscule.
Min forlovede var der også sammen med Bastoche.
I den lorteskyttegrav. Jeg vil vide, hvad der skete.
Jeg vil vide, hvad der skete!
Det er ikke sådan, som De tror.
Jeg kan ikke sige det højt. Giv mig Deres adresse.
Selv om jeg ikke staver så godt, skal jeg skrive det i et brev.
Det lover jeg.
Pas på mit grus!
- Er der ikke noget til mig? - Hvad siger du?
- Er der ikke noget til mig? - Der var kun avisen.
Der står om alt muligt, men intet om Elodie Gordes.
- Det er for dumt. - Nej, der står mange spændende ting.
Vil præsidenten undersøge sagen om de fem i Bingo Crépuscule?
Det havde han måske gjort -
- hvis ikke han var faldet af en natekspres i pyjamas.
Det viser dog, at han sover i pyjamas.
- Hvad? - Han sover i pyjamas.
Vi fandt fem lig. Der var intet at tage fejl af.
Vi vidste, du var en tyv. Er du nu også pyroman?
- Er alt det til mig? - Nej, kun det her.
For en gangs skyld samler jeg ikke grus op, men postbuddet.
- Er gruset væk? Det var en god krig. - Ingen krige er gode.
- En hjertestyrkning? - Det siger jeg ikke nej til.
Frøken, nævn ikke dette for nogen.
Min mand havde fire børn af første ægteskab. ingen af dem var hans.
Af medlidenhed havde han giftet sig med en ung tuberkuløs polsk enke -
- og adopteret børnene, inden hun døde.
Jeg selv var ugift med en datter på tre år.
Da vi flyttede sammen var han pludselig far til fem -
- selv om han ikke selv kunne få nogen.
Vil I køre mor over?
Vi fik fire års lykke.
Vi lagde planer. Vi drømte om at få havet at se bare én gang i livet.
Så kom krigen.
Jeg regnede med, Bastoche ville se efter ham, da de var samme sted.
Men da han første gang kom hjem i september 1915 -
- efter slaget ved Artois, så jeg, at intet ville blive som før.
Det er kun den, der holder os gående.
En dag så jeg nogle kammerater på en brændende mark.
Deres patronbælter eksploderede som fyrværkeri.
Engang brugte vi liget af en kammerat -
- som skjold.
Han havde længe tumlet med en eller anden plan.
Anden nat afslørede han den.
Hvis jeg deserterer, tager gendarmerne mig.
Min eneste mulighed er at få et sjette barn.
Har man seks børn, sender de en hjem.
Men han kunne jo ikke få børn.
Jeg anede ikke, hvad han tænkte på. Men så kom det for en dag.
Hvis jeg beder dig, er det ikke utroskab. Slet ikke med Bastoche.
Lad være at røre!
Ingen af de andre fem er mine, så hvorfor ikke en sjette?
I bedste fald går der ni måneder. Til den tid er krigen slut.
Den holder aldrig op.
Det betyder ni måneders håb. Vis dog lidt medfølelse.
Så en dag fik jeg brev fra Kléber Bouquet, også kaldet Bastoche.
Var der et stykke farvet stof i vinduet, kom han ikke op.
- Goddag. Er det Elodie? - Ja.
Kom indenfor.
- Vil De have en kop kaffe? - Meget gerne.
Værsgo... Nej, efter Dem.
Tak.
- Bruger De sukker? - Nej tak.
- Er det perlemor? - Ja, den har Benjamin lavet.
Det er egentlig mærkeligt, at...
- Børnene er her ikke? - Jo, de leger nede i gården.
- En lille skarp til kaffen? - Ja tak.
Nej, ellers tak. Det har jeg ikke lyst til.
Det har jeg heller ikke.
Vi kan sige, vi har gjort det. Det vil gøre ham rolig en tid -
- og det er meget bedre for Dem og for mig. For os alle sammen.
Det er mærkeligt... Dit smil åbner en parentes.
Den skal lukkes så sent som muligt. Først i overmorgen på banegården...
Kom nu. Et sidste lille smil.
For at lukke parentesen.
Jeg blev ikke engang gravid.
Men snart var min mand ikke længere grebet af angst -
- men af jalousi.
"Hvor? Hvornår? Hvor mange gange? i hvilke stillinger? Nød du det?"
Det blev en bestandig plage både for ham og for mig.
Men nu er Bastoche død, som De ved -
- og min mand døde, da hospitalet blev bombet.
Det letter at betro mig til Dem. Jeg er tit bange for at blive gal.
Elodie Gordes.
Mathilde, skynd dig.
Advokat Rouviéres er i telefonen. Han venter. Skynd dig.
Skynd dig.
Hallo?
Mathilde? Det er Pierre-Marie.
Jeg har dårligt nyt.
Sådan set er det noget, du allerede ved.
Nu kan du bare ikke ignorere det mere.
Men du havde ret i én ting.
Manech og hans fire kammerater befandt sig i Bingo Crépuscule.
De blev begravet på Herdelin-kirkegården -
- efter at de først var blevet lagt i en presenning i et granathul.
Sådan forholder det sig, Mathilde.
Hallo, Mathilde? Hallo?
I juni 1909 er Mathilde ni år. Manech Langonnet er ti år.
Gør det ondt, når du går?
Det er en fredag eller en lørdag. Det husker Mathilde ikke længere.
Har du nogen venner?
Jeg vil godt være din ven.
Lugter jeg af fisk?
Har du været oppe i fyrtårnet?
Jeg kan bære dig helt op ad trappen.
Ham, der passer fyrtårnet, er nemlig min far.
Din lille skidtvigtige bondetøs!
Skal du have et los i røven?
Kan man se langt deroppefra?
Værsgo.
Hundefis er Herrens pris.
Manech elsker Mathilde!
Mathilde elsker Manech! Manech elsker Mathilde!
Mathilde elsker Manech!
Manech elsker Mathilde!
Giv mig den.
- Her. - Jeg ryger ikke.
Det ved jeg godt. Tag dem nu.
De kan skaffe dig nye venner.
Hvis jeg når vejsvinget før bilen, vender Manech tilbage i live.
Hvis jeg når vejsvinget...
Hvis jeg når vejsvinget før bilen -
- vender Manech tilbage i live.
Hvis jeg når vejsvinget...
Goddag.
HER HVILER Langonnet Manech
Du pralede af at være et år ældre end mig.
Nu er jeg ældre end dig.
Ham, der gav dig sin vante, hedder Célestin Poux.
Er det ikke morsomt?
Ham, jeg hyrede for at finde ham, hedder Pire.
Germain Pire.
Det er ikke meget bedre.
Han fandt ham i alt fald ikke. Heller ikke hans korsikanske luder.
Forbindelsen er brudt, Manech, men jeg giver ikke op.
Jeg tror stadig, at Tina Lombardi ved noget.
Jeg må have sikkerhed. Forstår du det?
Derfor er det så vigtigt, at jeg får fat i Célestin Poux.
Du er dum og stædig.
Vi ville have det meget bedre i Bretagne.
Skal vi gå, Mathilde? Du bliver forkølet.
Thouvenel!
Hvad vil De?
Hvem er De?
Er det Dem, der har ringet?
Hvem er De?
Dagene går. Stadig intet nyt om Célestin Poux.
Mathilde bliver stadig mere trist.
- Hun må spise for ikke at blive syg. - Giv hende i alt fald marvbenet.
Hendes sorg smitter af på os.
Midt om natten 15. september 1920 sker der endelig noget i sagen.
"Jeg har fundet Poux og sender ham ved Guds og Harleys hjælp."
"Jeg betaler. Germain Pire."
Célestin Poux, landevejenes skræk. Var det Dem med annoncen?
Mathilde klemmer hænderne hårdt sammen -
- for ikke at ryste og græde og gøre sig selv til grin.
Jeg så ikke Deres forlovede blive skudt. Jeg var ude at fouragere.
Da traf jeg en bekendt, Lebéque, som stammede fra Meuse.
Han var ikke for klog. Det var tydeligt nok.
Alligevel kendte han forskel på god kaffe og mavepinemikstur.
Det ved jeg, fordi vi skændtes om to kilo kaffe iblandet kul -
- som var en byttehandel for hollandsk tobak.
Da De så Manech for sidste gang, var han altså stadig i live?
Der var ikke så meget at tage fejl af.
Han stod og skar et M i en forkullet træstamme midt i ingenmandsland.
Han nåede vist at snitte tre M'er, inden Albatrossen fik ham.
- Albatrossen? - Albatrossen.
"Store havfugle, der som dovne rejsefæller følger" -
- "skibene, der glider langs havets afgrunde."
Charles Baudelaire, frøken.
Men i 1915 var en Albatros et tysk kampfly -
- med maskingeværet placeret bagi.
Var det Dem, der gav ham en vante?
En rød uldvante.
Min daværende kæreste strikkede halstørklæder og vanter til mig.
Dem byttede jeg med frysende senegalesere -
- mod guldtænder, de havde taget fra tyske lig.
Jeg fik dem omsmeltet efter krigen. Det gav mig råd til min Harley.
Er De sikker på, at Manech er død?
En kammerat så liget. Han sagde, at med et sådant sår -
- var der intet at gøre.
Af de fem så jeg kun de tre blive dræbt med egne øjne.
Jeg overgiver mig. Jeg overgiver mig. Skyd ikke.
Nåde! Jeg overgiver mig! Lad mig komme igennem.
Jeg holder med jer. Jeg er en god tysker. Skyd ikke.
Nåde. Jeg er ikke franskmand. Jeg er korsikaner.
Jeg har intet mod tyskerne.
Jeg er ikke franskmand. Nåde.
Han er altså ikke franskmand... Så annullerer vi hans fødselsattest.
Lad mig komme igennem!
En af vores korporaler skød ham.
Thouvenel, en skydeglad galning.
Han havde et hjerte af sten, men et øje som en falks.
Den stakkel.
Smager maden?
Jeg slår gerne mine forældre ihjel for en god gryderet.
- Han er forældreløs. - Det er det samme med trøfler.
Jeg har nogle med fra Périgord.
Hvem af de tre så De konkret dø?
Ham, der havde fået koldbrand.
Six Sous...
Ja, svejseren.
Kammerater, inden jeg dør, har jeg en sidste bøn.
Jeg vil gerne stå op og pisse som en mand.
Bagefter kan I bare fyre løs.
"Farvel til livet, farvel til kærligheden."
"Farvel til alle kvinder."
"Nu er det slut."
"Slut for evigt med den infame krig."
"Det bliver på sletten ved Craonne" -
- "vi kreperer."
"Vi er alle dødsdømt."
"Vi er dem, der blev ofret."
- Hvad med Bastoche? - Han havde gemt sig godt.
Vi kunne ikke finde ham. Selv ved daggry -
- da han svarede på vores råb, kunne vi ikke finde ham.
- Han må have været bugtaler. - Nej, han var snedker.
Albatrossen skød ham samtidig med Deres forlovede, så vidt jeg ved.
Eksplosionen stak ild på Albatrossen -
- der faldt ned på den tyske side. Retur til afsenderen.
Hvad med bonden fra Dordogne?
Han spillede død lige fra starten, men det hjalp ham ikke -
- fordi tyskerne ikke var vilde med den skade, håndgranaten forvoldte.
Lad være at kigge. Det gør kun ondt værre.
Jeg kom tilbage med maden i en sand kugleregn.
Så gik mortererne i gang.
De, der ikke har prøvet det, aner ikke, hvordan det er.
Benene ekser under en, og hjertet hamrer som et fanget dyrs.
Så var det, jeg så bonden fra Dordogne blive massakreret.
Vi må angribe, ellers dør vi.
Bajonet på gevær!
Det var ingenting i forhold til, hvad der så skete.
For Frankrig!
Fremad!
Vi løb forbi ligene af de fem fanger -
- men så startede tyskernes maskingeværer. Vi blev mejet ned.
- Svinet Lavrouye skjulte papiret. - Kom med en båre!
- Hvilket papir? - Han nåede ikke at sige mere.
Vi fik en tredobbelt ration suppe. Der var til et helt regiment.
Favart og Chardolot opgjorde tabene.
Hvorfor er de fem dømte opført som soldater i bataljonen?
Vi følger vores ordre.
- Der er noget lusk i det her. - Det passer fint med Lavrouye.
Spis nu suppen, før den bliver kold.
Den er allerede kold.
- De så kun tre af de fem dø? - Med "egne øjne"?
Falske forhåbninger gør en dobbelt skuffet.
- Så falske er de heller ikke. - Vil De ikke smage kagen?
- Det er vist ikke fornuftigt. - Med lidt créme fraiche?
Så siger jeg ja.
Jeg er glad, når folk værdsætter min mad.
- Nu lægger jeg hende i seng. - Vi skal vist alle sammen sove.
Tag det roligt! Ja, sådan.
De har ingen styr på den.
De er bedre med en rive end på en motorcykel.
- Hop på, så kører vi. - Hvad med min cykel?
Den tager jeg. Jeg har været i krig. Jeg gemte mig ikke som postbud.
- Er det min skyld, jeg har astma? - Og dog kører du på cykel.
- Kun ude ved havet. - Célestin, der er ikke sidevogn på!
- Mænd er kun små drenge. - Bare de ikke begynder at lege krig.
"Sig til Bernay, at jeg afregner i marts. Hans gødning er for dyr."
Det er umuligt, han skriver sådanne almindeligheder.
Det er en kode. Men den kode, forelskede bruger -
- bryder man ikke med forstanden eller Helligåndens mellemkomst.
Hvad med Bastoche? Han er set i de tyske støvler. Så overlevede han.
Slet ikke.
Korporal Gordes lod ham ikke forlade skyttegraven i fjendestøvler.
Ser tyskerne dig i dem, ved de, du har dem fra en død tysk soldat.
Så var Tina Lombardi på vildspor.
Soldaten i tyske støvler var slet ikke Bastoche.
Det var Gordes. De har ret, frøken.
Han var sammen med en knægt fra årgang 1917. Han hed Desrochelles.
Jeg mødte nogle bårefolk, der havde passeret dem.
- Er du fra Bingo? - Det er meget muligt.
Korporal Gordes er ramt i hovedet. Han er sammen med en ung knægt.
Han hedder Desrochelles.
- Han havde tyske støvler på. - Leve anarkiet!
Anarkiet...
- Hvad er der? - Mathilde?
Er det noget, jeg har sagt?
Mathilde, luk op.
Mathilde, nu skal du være fornuftig. Hvad sagde De til hende?
Jeg sagde bare anarki.
- Manech har været død i tre år. Åbn. - Det kan man kalde stædighed.
Nej, det hedder håb. Det har hr. Poux lige aflivet.
Kan jeg ikke gøre skaden god igen?
Jo. Vis mig Bingo Crépuscule.
Du ligner en indisk prinsesse på sin elefant.
Med sine klappere på jagt efter sorgen.
Det var dér. Lige dér.
100 meter fremme, lige over for Bingo, lå tyskernes skyttegrav.
- Hvor står det forkullede træ? - Stubbene og alle stumperne...
Det blev alt sammen brugt til at fylde skyttegravene op med.
Vi fandt de fem 20 meter herfra under en presenning -
- med en skovlfuld jord på.
Det var ikke noget smukt syn.
Den yngste var et rent barn.
Havde han en vante på? En rød uldvante?
De havde alle en forbinding om hånden. Men der var ingen vante.
Athos! Jeg er ikke meget for, han graver her -
- for så snart man gør det, risikerer man at udløse en mine -
- så man mister en arm eller et ben.
Her er krypten.
Der lå et kapel mellem tyskernes og vores skyttegrav.
- Der var kun murbrokker tilbage. - Jeg genkender intet som helst.
Kan Manech ikke have tabt den røde vante, da han faldt?
Den var stram og sad meget fast.
Jeg brugte den anden resten af krigen til at tage varme ting med.
Måske tog han den af for at skære i træet?
Det skal jeg ikke kunne sige. Men det tror jeg ikke.
Hvilken slags rød var den? Højrød?
Skinnende rød. Hun havde indføjet nogle hvide masker i den.
Undskyld, jeg trænger mig på, men min mands familie -
- led meget under krigen, så jeg ville ikke komme hen -
- til en fransk krigsveterans bord, mens han så det.
Hvad ved De?
Inden min bror Gunther døde, så han Deres forlovede -
- skære de tre bogstaver i en træstamme.
Han bar en rød vante.
Det har en af Gunthers kammerater fortalt.
Da vores fly skød på Deres kæreste, var de dybt berørt.
Straks efter brød helvedet løs.
To gange skånede Gud den franske soldat.
Så angreb jeres soldater.
De dræbte min bror.
Han var 23 år.
- Jeg har besøgt hans grav. - Det gør mig ondt.
Tiden læger alle sår. Det vil De sande.
Jeg går tilbage, før han aner uråd.
- Så er det ikke helt aflivet. - Hvad?
Håbet.
- Hvad nu? - Tina Lombardi skal henrettes.
De kalder hende officersmordersken.
Hun har myrdet Lavrouye og Thouvenel -
- og ville sågar myrde marskal Pétain.
Tænk, at du kom i kørestol for at blødgøre mig.
Jeg vil kun tale med Dem.
Jeg ved, at vi ligner hinanden.
Lad dem være alene.
- De kunne have gjort det samme. - Det tror jeg ikke.
- Jeg ville have været for bange. - Jeg er ikke bange.
Jeg fortryder intet.
Bortset fra det med håret.
Jeg bliver kasserolleklippet, når jeg skal på skafottet.
Jeg kommer til at ligne Jeanne d'Arc, når jeg møder Ange igen.
Hvorfor ville De myrde Pétain?
Det var hans idé at sende dem ud i ingenmandsland.
Hvorfor ikke Poincaré? Han ville ikke benåde dem.
Er De ikke klar over -
- at han benådede dem alle fem?
- Det er bare en orlovstilladelse. - Lavrouye skjulte papiret.
Hvorfor gjorde Lavrouye det?
Fordi svin foretager sig svinske ting.
De kan være forvisset om, at ham fik jeg ram på.
Vi har forfulgt de samme spor -
- men på hver vores måde.
I min søgen efter overlevende fra Bingo fandt jeg en sygeplejer -
- der havde tilset Ange og de andre.
Han var sikker på, han havde set en af dem -
- en stor fyr med et sår i hovedet, på hospitalet i Combles.
En stor fyr med et sår i hovedet, iført tyske støvler.
Han bar en ung fyr, der var bevidstløs.
Sådan var det. Det er jeg sikker på.
En stor fyr med et sår i hovedet?
Da han nævnte det, bad overlægen ham klappe i.
De forstår sikkert, hvordan mit håb blussede op igen.
Men så mødte jeg en mand, der knuste alt håb: Oversergent Favart.
Han fortalte, hvordan Thouvenel dræbte Ange -
- som om han bare skulle pisse.
Ham fik jeg også ram på.
Jeg havde kun én ting i hovedet.
At dræbe alle dem, der havde pint min elskede.
Den er fra ham til Dem.
"Hævn nytter intet. Prøv at være lykkelig" -
- "og ødelæg ikke dit liv for min skyld. Din engel fra helvede."
Toget til Paris, perron nr. 2.
Gordes byttede sine tyske støvler med Bastoche. Var Gordes stor?
Nej, han var almindelig som os to.
Har De aldrig hørt fra Desrochelles?
Han var en enspænder. Han boede hos sin mor.
Farvel. Om en time sejler jeg til Venezuela.
- Held og lykke. - I lige måde.
Hvorfor fortalte De mig ikke om Poincarés benådning?
- Jeg ville ikke strø salt i såret. - Gør mig en sidste tjeneste.
Det handler stadig om Bingo Crépuscule, ikke?
Søn af Paul Desrochelles fra Sarreguemines, død i februar 1897.
Ja, Jean Desrochelles. Hvad?
I Saintes?
I Charentes? udmærket. Tak.
De må have vidst, hvad Tina Lombardi var ude på.
Hun er en farlig dame.
- Og så flygter mesterdetektiven? - Han betragter sagen på afstand.
Jeg har et nyt spor.
Jean Desrochelles, evakueret fra Somme 7. januar 1917.
Eneste kendte slægtning hans mor, enkefru Desrochelles.
Hun bor i rue de l'Abbaye 22 i Saintes i Charentes.
De ved jo selv det hele.
- De har prøvet at få fat i mig? - Ja, min brors kammerat...
Han er kommet i tanke om noget, der kan være af interesse for Dem.
De to franske soldater, der eskorterede ham den mandag -
- ville gå gennem ingenmandsland. Dér så de ligene af de dømte.
En af dem lå i en lille kælder. De to franskmænd så forbavsede ud.
Jeg ved ikke, om det er til nogen hjælp.
Tak.
"Sig til Bernay, jeg afregner i marts."
"Hans gødning er for dyr. Ham kan man ikke stole på."
- Hans gødning er for dyr. - Det må være en kode.
Mathilde, detektiven har ringet.
- Han fandt intet i Saintes. - Det ved jeg allerede.
Hallo?
Ja, frøken, det husker jeg så vel.
Bernay? Det navn siger mig intet. Han står ikke her.
Notre-Dame brugte gødning fra sine dyr. Han købte det aldrig.
Tak, hr. pastor.
Jeg må bryde koden i det brev.
Tampen brænder.
"Er i - Bernay - i marts."
"Sælg - alt - sig - intet."
"Lyt ikke - til nogen."
"Benoit."
Hvor ligger "gården ved verdens ende"?
Det er det sidste hus, hvor vejen ender.
Hvad hvis han ikke kommer?
Det gør han. Bare rolig. Kom tilbage om to timer.
Goddag, Mathilde. Det er farligt at vække de døde til live igen.
Da jeg så din annonce i avisen -
- vidste jeg, at om føje tid ville gendarmerne dukke op.
Tag det roligt. Jeg havde chancen, men slog dig ikke ihjel.
Vi vidste, du var en tyv, men er du også pyroman?
Jeg kan ikke slå ihjel. Selv kaniner og høns afliver min kone.
- Det har krigen sørget for. - Jeg vil kun høre én ting...
Er han i live?
Sidst jeg så ham, havde han det skidt.
Men han er sejere, end man tror.
Spred jer.
Da det holdt op, sov jeg for at komme til kræfter.
- Gaignard? - Tror du, vi er på bordel?
- Bouquet? - Hvad er der?
Notre-Dame?
Alfonsen ville overgive sig. Så blev svejseren fra Paris skudt.
Din kæreste begyndte at skære i træet. Så kom den tyske jager.
Jeg kom til mig selv, da jorden begyndte at ryste.
Jeg anede ikke, hvad der var sket. Jeg så kun en lem -
- granaten havde slået halvt op.
For Frankrig! Fremad!
De stormede gennem ingenmandsland.
Ved tyskernes anden forsvarslinje blev de mødt af maskingeværer.
Nogle timer senere blev jeg vækket af en stemme.
Bastoche er død. Vi kan ikke lade ham ligge her.
- Vi må hente ham senere. - Bastoche er død.
- Der er stadig liv i ham dér. - Det er Kornblomst. Han dør også.
En eksplosion sprængte lemmen væk. Ham, der kom, var ilde tilredt.
Bastoche er død.
Vi dør alle sammen.
Det var Bastoches ven. Ham, der havde taget de tyske støvler.
Efter at have spist røg jeg hans tobak. Så hørte jeg på ny stemmer.
Lad os kigge her.
- Se her. - For fanden da.
Det er ikke Kornblomst.
Hvad fanden laver han her?
Hvor er bonden fra Dordogne?
I kan ikke blive her. Det er farligt.
Hallo.
Hallo. Hallo.
- Jeg fryser. - Tag det roligt.
Din forlovede var ilde tilredt, men han ville overleve.
Det kunne jeg se i hans øjne.
Jeg tog ham på skuldrene og gik langs skyttegraven.
Han var brændende varm af feber. Jeg kunne mærke varmen på ryggen.
Han talte også i vildelse.
Han talte om et hjerte, der slog i hans hånd.
Korporal, der er kun 500 meter til hospitalet i Combles.
- Skal vi tage din ven på en båre? - Nej, jeg klarer det.
Hvis I ser officerer fra Bingo -
- så sig, korporal Gordes er på hospitalet med menig Desrochelles.
Gør, som du vil.
Jeg kom lige inden eksplosionen. Ledelsen havde lavet hospital -
- i en hangar med et luftskib fyldt med brint.
Kornblomst er blevet evakueret.
- Overlever han? - Såret i hoften er ikke alvorligt.
Men han har lungebetændelse.
I er registreret under jeres numre.
Jeg ønsker ikke at vide mere, men held og lykke.
Stands hejseapparatet!
Hjælp! Hjælp!
Siden nåede jeg Bernay til fods.
Jeg vidste ikke, om min kone havde fået brevet. Jeg stod ved bussen.
Vi solgte gården og købte stedet her -
- hvor vi er helt isolerede. Folk kalder stedet "Verdens ende".
Det er det hele.
Farvel.
Hvor mærkeligt. Der er et hul i Deres livslinje.
Det er klart. Jeg døde i Bingo Crépuscule ligesom din forlovede.
Hvis du skulle finde Jean Desrochelles i live -
- så kontakt mig. Du ved, hvor jeg bor.
Hold dig ikke tilbage. Til jul kan du bare bruge skorstenen.
- Det er til frøken Mathilde. - Det får hun lidt senere.
I Deres sted ville jeg vække hende.
Hvad sker der?
"Han er i live."
"Bliv hvor du er, Mathilde. Bliv endelig, hvor du er."
"Jeg er på vej. Germain Pire."
Hvor er jeg fjollet.
Vedholdende og hurtigere end en gazelle.
Han lever og har det godt, men har glemt alt.
Han har måttet starte forfra med at lære at læse og skrive.
Psykiaterne, der har fulgt ham siden 1917, levner ikke meget håb.
Men fat mod. Hukommelsestab er ikke ens for alle.
- Hvor er han? - I Milly-la-Forét.
Han er igen blevet forældreløs. Hans adoptivmor er lige død.
Pierre-Marie, kender De hr. Pire?
- Af omtale. - Det er mig en ære.
- Jeg vil se det, før jeg tror det. - "Med egne øjne".
Desrochelles blev født, da moderen var 40 år. Der var ikke andre børn.
- Da gendarmerne kom... - For at sende ham til fronten.
Fik hun en depression.
En dag fik hun besøg af en af sønnens kammerater...
Chardolot!
Desværre var det Jean.
Han var ramt af en granat og havde været død i flere timer.
Jeg vil også nævne -
- at den yngste af de dømte måske har taget Jeans identitet -
- ved at have taget hans "kadaverskilt".
Jeg tror, det rablede for hende, da hospitalet i Chateaudun -
- bad hende komme og se til sin søn.
Han sover. Jeg går nu.
Goddag. Hvem er De?
Din mor, min skat.
Jeg er din mor.
Sagen er, at fru Desrochelles døde for to måneder siden.
Hun blev kørt over af en lastbil efter et skænderi med en handlende.
- Det står i politirapporten. - Alt det ved vi.
Tag det roligt.
Fru Desrochelles led ikke. Hun var død på stedet.
Det er slet ikke det. Jeg har så dårlig samvittighed.
Jeg troede ikke på dig, Mathilde. Og dog burde jeg have vidst det.
Undskyld. Undskyld.
I den senere "Milly-ekspedition" er sol, himmel og natur med hende.
Som en sand kvinde vil hun tage sig godt ud.
I hvidt for at virke dugfrisk. Lidt læbestift i anledningen -
- optrukne øjenbryn, men ingen mascara -
- fordi den løber, når man græder.
Han ved, at De kommer.
Vi sagde, at en ung dame, han holdt meget af, kommer på besøg.
Han fandt Deres navn meget smukt.
Han er i haven. Han venter Dem.
Gør det ondt, når du går?
Vil du se, hvad jeg laver?
Du må se det, når det er færdigt.
Hvorfor græder du?
Mathilde læner sig tilbage i stolen -
- folder hænderne over knæene og betragter ham.
I den milde luft, i havens lys -
- betragter Mathilde ham. Hun betragter ham.
Oversat af: Henning Silberbrandt
Bearbejdning: SDI Media Group
[DANISH]